![](https://static.wixstatic.com/media/11062b_ed5fd19d3b3c4a979ecfd7aa035320ebf000.jpg/v1/fill/w_1920,h_1080,al_c,q_90,enc_auto/11062b_ed5fd19d3b3c4a979ecfd7aa035320ebf000.jpg)
![](https://static.wixstatic.com/media/da9de6_1034ae8fd0dd4ed8984356cf7462732e.jpg/v1/fill/w_720,h_97,al_c,lg_1,q_80,enc_auto/da9de6_1034ae8fd0dd4ed8984356cf7462732e.jpg)
OKSANA MAKOWIEC
author poet writer
Оксана Маковець,
Сіфорд, Вірджінія. США Long list
2524 твори сучасних авторів з України та зарубіжжя. До конкурсного розгляду було узято 120
ВІЧНОСТІ ТАРАС
Приходили ми з дідом до Шевченка,
Було п’ятнадцять літ тоді мені.
Стоїть величний пам’ятник донині
На Наддніпрянській тій Височині.
Тарасова Гора – в народі зветься
Це місце, де завжди буде пора
Приходить, шанувальникам Поета,
Вкраїни сина, генія пера.
– Піду, вклонюся низько цій Людині, –
Промовив дід мій, рвучко шапку зняв.
Йшов тихо, був сумний, а по сходині
Він міряв час, що в далеч відлітав.
Пройшли роки. Відгомоніли днини.
Немає діда вже давно мого.
Пішли ми з сином на оті стежини
Де ростуть верби і шумить Дніпро.
«Реве та стогне» красень наш, Славутич.
Тут вічності Тарас - пророк сього вже дня.
Ідуть і йтимуть люди на ці кручі,
Вклонитись пам’яті Поета-Кобзаря.
![](https://static.wixstatic.com/media/da9de6_232d0b25f5d74c6b9d8a3b5d98a928da.jpg/v1/fill/w_141,h_353,al_c,lg_1,q_80,enc_auto/da9de6_232d0b25f5d74c6b9d8a3b5d98a928da.jpg)
http://zeitglas.io.ua/s946649/iii-y_mijnarodniy_poetichniy_konkurs_chatu_v_stolittyah_chernecha_gora
Про творчий доробок Оксани Маковець пишуть визнані вчені - літературознавці, письменники, критики, серед яких Ірина Дибко-Филипчак (США), рецензії якої вражають глибоким зрозумінням всіх тонкощів людської душі й детальним аналізом Оксаниних поезій, есеїв та оповідань. Науковий співробітник Української Академії Наук ім.Т.Г.Шевченка Ольга Камінчук прирівняла творчість Оксани Маковець до неокласиків, з чим погодився вчений, пан Мух з США та колишній голова Міждепартаментальної порівняльної літератури Техаського університету доктор Володимир Жила, який схвально оцінив обидві книги Оксани рецензією "Серце, повне любови", яка друкувалась у журналі "Верховина" й у тижневику "Народна Воля" (США).
Письменник Анатолій Камінчук написав: "Вона ні на кого не схожа, нікого не копіює і не повторює, бо вчилася в життя, в природи, вдивлялася в обличчя людей, пізнаючи себе і світ..."
Голос, слово і думка Оксани Маковець завжди линуть у милі й незабутні рідні краї, її серце, пише Володимир Жила, повне співчуття і любові. Вона завжди залишається вірною своєму творчому і людському покликанню разом із почуттям гордості за приналежність до своєї Батьківщини - України.
БО Ж ПАДАЮТЬ ЗОРІ...
Не можу забути, як льон цвіте в полі.
Бо цвіт отой ніжний торкнув мою долю.
Твоїми очима став цвіт льону синій
В свідомості, в серці моєму, донині.
Забути не в силі, як льон цвіте синім.
Я погляд твій ніжний довіку нестиму:
У серці своєму, у схожості сина
Ця ниточка льону, ця квіточка синя.
Не можу забути. А льон цвіте в полі.
Невже твої очі в небесному морі...
Та пам'ятю не гасне, любов не старіє.
І знову,чуттєво, щораз пломеніє.
А може в далекім, небеснім простОрі,
Ти ночі малюєш, бо ж падають зорі...
Конкурс "Чарівне місто над Дніпром" 3-те місце.
поетичний конкурс одного вірша про любов «НАМАЛЮЙ МЕНІ НІЧ»
ВІТЧИЗНА КОХАНА
На серці моєму краса незрівнянна,
У ньому назавше Вітчизна кохана.
Цю трепетність щиру душа зберігає,
Котра і з роками ніде не зникає.
Зелені Карпати, де я народилась,
Співанки складати ще змалку навчилась.
Закохана в квіти, у трави шовкові,
В поля під житами, в дощі веселкові.
І лину щораз до пшеничного поля...
Не там мені жити – так склалася доля.
Але наймиліша земля, у розмаю,
Свою Україну в піснях прославляю.
Що віддаль і моря бездонні простори,
Коли пред очима далекії гори...
Хвилюють лани, там де льон голубіє,
Та хвиля Дніпрова про обрії мріє.
І де не живу – я свій Край величаю,
Молюся за нього, і вірю, бо знаю:
Здолає недолю, поправить руїни,
Велично-прекрасний Народ України!
![](https://static.wixstatic.com/media/da9de6_def55ddcc8f2407d801c1cca4c4a9c17.jpg/v1/fill/w_319,h_242,al_c,lg_1,q_80,enc_auto/da9de6_def55ddcc8f2407d801c1cca4c4a9c17.jpg)
Це літературне змагання поетів має відбуватися відповідно темі ліричного віршу
«Мій рідний край»
і полягае у художньому втіленні краси рідного села, міста України та осмислення ролі «малої батьківщини» у становленні людини.
ДНІПРОПЕТРОВСЬК
Дніпропетровськ
вторить Дніпрові.
Широке місто і ріка –
неначе пісня
в цім роздоллі
і Дух, у вишині просторів
до піднебесся аж зліта.
Відгомін степу...
Дніпр широкий
свої пороги пригорта.
І чути гомін, чути гомін
людей і міста...
Сивина
віків-років –
карби на спомин,
пороги – хвилям,
лік – літам.
Дніпропетровськ
вторить Дніпрові,
величні: місто і ріка.
ДРУЗЯМ В ДНІПРОПЕТРОВСЬК
Велике місто наддніпровське
звемо тепер Дніпропетровськом.
Всього лиш раз була тут я,
(в нім не жила рідня моя).
Але зберігся теплий спомин
про стрічі, в місті наддіпровім,
що зветься в честь ріки Дніпра.
Де ж віднайти такі слова,
щоб донесли всі почування,
мої сердечні привітання
всім друзям, що коло Дніпра
досі живуть, а значить – творять,
співають, борються, гуторять...
Де віднайти мені слова?
Тут не померкла древня слава
ще козаків, то ж Січеславом
було, це місто нарекли.
Живуть в нім й досі Козаки
з коріння предків, мужі славні,
(жінки їх – справжні Ярославни),
тут поселились на віки.
Тепер Дніпровськ – це Нова Ера:
мости, дороги, хмародери,
(мережі всякого зв'язку...)
Найкращі школи для навчання,
і України – розцвітання
в Дніпропетровському вінку!
Нехай не меркне древня слава
тих козаків, що Січеславом
колись це місто нарекли.
Крокують сміло, в Новій Ері,
епоха відкрива їм двері,
йдуть Українці – Козаки!
Бажаю друзям і знайомим
Здоров'я, мужності. І вдома
бути господарем собі.
У ріднім місті проживати,
І Батьківщину прославляти
всім друзям зичу, далебі!
Дніпропетровці, я вклоняюсь Вам!
Дніпропетровці, я впізнала Вас,
мої Ви земляки по духу й крові.
По вірі в Бога, що єднає нас,
по правді, честі, совісті й любові.
Любов до ближніх, і поранених в борні
за кращу долю, і майбутнє Батьківщини,
Ви стали в чергу, аби кров свою здати,
бійців спасаючи від домовини.
Один – за всіх! І всі – за одного!
Тривога спільна й біль, і допомога.
По серця поклику, за покликом душі,
по зову предків і любові Бога!
Дніпропетровці, я вклоняюсь Вам!
![](https://static.wixstatic.com/media/da9de6_ce6cbf4c562740e4a4834b6c8a595387.jpg/v1/fill/w_372,h_196,al_c,lg_1,q_80,enc_auto/da9de6_ce6cbf4c562740e4a4834b6c8a595387.jpg)